** THE NIGHT LISTENER ** made by sabian
Gata ?
Da, hai să încercăm așa.
Din studiourile WNYH din New York.
Sînt Gabriel Noone, și ascultați emisiunea Noone Noaptea.
Ca povestitor, am petrecut ani buni prădându-mi viața pentru ficțiune.
Ca o coțofană, am fost tentat să păstrez
lucrurile strălucitoare și să arunc restul.
Faptele mereu pot fi alterate când spui o poveste.
Dar de data asta, trebuie să fiu grijuliu.
Voi prezenta evenimentele exact cum mi le reamintesc.
Vreau să credeți asta.
Va fi destul de dificil așa cum este.
Aceasta se numește "Ascultătorul de noapte".
A început în cea mai proastă săptămână posibilă.
Jess se mutase, spunând că e doar temporar.
Și eu mă simțeam mizerabil. Nimic nu mai avea sens.
Încercam să citesc una dintre poveștile mele
ridicole , genul pe care îmi clădisem cariera.
Una sentimentală despre a opta aniversare a noastră.
Dar părea atât de falsă. Nu puteam pune cuvintele în gurile noastre.
Nu merge.
- N-a fost așa de rău. - Nu sună în genul meu.
Nivelurile sînt aceleași. Aș putea ajusta.
Nu, nu. Sună fals.
Uite, Gabriel. Nu putem face asta din nou.
Pune una veche, bine ?
Eu... Nu pot. Îmi pare rău, nu pot.
Salut.
- De ce ești aici ? - Mă gândeam să-ți iau ceva de băut.
Ce s-a întâmplat la emisiune ?
Am avut probleme cu sunetul. Sînt gata să cedez.
- Ești sigur că nu vrei să pleci ? - Sînt sigur.
Nu e treaba mea, dar postul e îngrijorat.
Le datorezi cinci spectacole.
Chiar nu vreau să vorbesc despre asta.
- Îmi fac griji pentru tine. - Sînt bine. Serios.
În regulă. Uite...
- Ia asta cu tine. - Oh, nu. Haide, Ashe.
- Nu trebuie să-i scrii prefața. - Mersi.
Vreau doar s-o citești. O publicăm în trimestrul viitor.
"Jurnalul speranței și curajului transcedental". Te rog.
Vine și cu aromaterapie ?
Scutește-mă, da ? O să-ți pui întrebări serioase după ce o citești.
- Rezistă, bine ? - Da.
Ne mai vedem.
Iisuse ! M-ai speriat !
- Doar îmi luam niște lucruri. - Nici o problemă.
Văd că l-ai adus pe Lucifer.
Lucien. E doar un prieten.
Scumpule, ți-amk spus. Am nevoie de puțin spațiu.
- E în regulă. - Ne mai vedem.
- Nu, Hugo. Du-te. - Hugo. Hugo !
"Charles Dickens", a scris că Pete Logand,
"avea doar 12 ani când părinții l-au trimis să lustruiască pantofi
"într-o fabrică de la docuri.
Asta l-a marcat pe veci și l-a făcut scriitor.
Cred că toți avem o fabrică întunecată, ceva teribil,
ce ne face să ne pierdem inima de copii, la
fel de sigur cum ne pierdem dinții de lapte."
A mea a fost în subsolul din Milwaukee.
Era transformat într-o cameră care ar fi trebuit să fie locul meu de joacă.
Nimeni nu s-a întrebat vreodată de ce tata îl făcuse izolat fonic.
Până la 7 ani îi știam toate jocurile.
Până la 11 ani, alți adulți erau cu el.
Mă întrebam cât știa mama.
Într-o noapte am auzit-o acolo șoptind.
Spunând cuiva să se dea din drum.
Am realizat că era acolo de mult.
"Pentru asta eram legat la ochi... ca să mă țină ascuns.
Ca ei să vândă înregistrările pe internet.
Ai sunat la Gabriel și Jess. Lasă un mesaj după ton.
Salut, sînt Pete Logand. Tipul care a scris cartea aia ?
Ashe mi-a dat numărul tău, așa că vroiam să...
Mi-a zis că dacă vorbesc suficient de mult s-ar putea să...
Bine. Pa.
- Pândit ? - E un cuvânt ca oricare.
M-am gândit că te vei simți mai bine, că te vă distrage.
Așa cum mă simt, aș putea spune ceva greșit.
N-o să spui nimic greșit. Ți-a plăcut cartea ?
E cumva cam dură. Dar puternică.
- E un copil curajos. Ce vârstă are ? - 14 ani.
Iisuse.
Cum l-ai găsit ?
Era chiar la ușă. Fără agent, fără nimic.
- Donna ni l-a trimis pe mail. - Cine ?
Lucrătoarea socială care l-a adoptat. L-a pus să scrie ca pe o terapie.
Cred că ai editat ca nebunul.
- Ei bine... - Ce ?
E cel mai curat manuscris pe care l-am avut tot anul.
Fir-ar să fie.
Nu ți-aș fi făcut așa daac nu m-aș fi gândit că e o adevărată legătură.
- Îți amintești subsolul ? - Da.
A ascultat emisiunea după ce au plecat toți.
- Iisuse. - A vrut să-ți dau aia ție.
Jess ?
Ce dracu faci ?
Bună.
Nu-ți pot face cărțile dacă nu-mi lași carnetul de cecuri.
Locul ăsta e o mizerie.
Mai mult, îmi place spălatul. Mă face fericită.
A picat curentul. Siguranțele tale sînt varză. Și a sunat tatăl tău.
- N-ai răspuns, nu ? - A trebuit. El tot spunea:
"Răspunde, blestematule ! Știu că ești acolo."
E un batrind drăguț.
Dacă te cunoaște, îți va spune pe la spate: "gălbejita aia drăguță".
Sînt o gălbejită drăguță.
Totuși, cât e de în vârstă ? Trebuie să fie... antic.
De ce ? Pentru că eu sînt ?
Sper să-mi depășesc părinții când voi fi de vârsta ta.
Baftă.
Au întrebat de Jess. Nu le-ai spus încă, nu-i așa ?
Nu. Pentru că se va întoarce până atunci.
Corect.
Alo. Vă rog să lăsați mesajul după ton.
Salut, Pete. Sînt Gabriel Noone.
Ashe mi-a dat numărul tău și...
Ți-am citit cartea. Chiar mi-a plăcut.
- Salut. - Salut.
Juri că ești chiar tu ?
De ce n-aș fi eu ?
Nu știu. Parcă nu e vocea ta.
Păi, sînt mai puțin dramatic în persoană.
Suni ca un rahat turtit.
Fără supărare. Nu pot să cred că tu ești, omule.
Va trebui.
Scuză-mă. Noua mea mamă îmi spune că am o gură de rahat.
Serios ? Păi are dreptate.
Am fost foarte impresionat de cartea ta. Vreau să-ți urez noroc.
Ce faceți de Crăciun ?
Ce vrei să spui ?
- Tu și cu Jess. Aveți brad ? - Nu.
Nu sîntem așa de mari de Crăciun.
Da. Înțeleg ce vrei să spui.
Avem un rezervor de apă ruginit peste drum.
În fiecare an i se pune o stea nenorocită.
O stea. Sună drăguț.
Da.
Doar că nu stă cu fața încoace. Luminează doar desenele de pe rezervor.
Tot orașul primește "Bethlehem." Noi doar "Roberta suflă."
Jur, literele alea roșii, "Roberta suflă".
Le-au vopsit anul trecut. Au apărut iar.
Înseamnă că chiar suflă.
Ești bine ?
Rahat.
Pete ?
Rahat.
Da, sînt bine. Să mă anunți că o să fi amuzant, omule.
- Bea asta. - Scuze.
- Ce e ? - Păi, Donna îmi stă pe cap.
N-aș fi spus-o dacă nu era fata și mie îmi plac roșcatele.
El e. Spune ceva.
- Bună. Sînt Donna Logand. - Bună.
Scuză-mă că o scurtez, dar tusea asta mă îngrijorează.
Da, sigur. Înțeleg.
Alo ?
Sînt Donna.
A adormit acum. Trebuia să-și golească plămânii.
- Ți-a spus de S.I.D.A. ? - Da, mi-a spus.
Există niște medicamete grozave în zilele astea. Au făcut minuni cu Jess.
Am încercat o grămadă dintre ele, dar la 8 ani a avut sifilis
și plămânii lui sînt ca șveițerul.
Nu mai are mult. Câteva luni, cel mult.
Poate ca nu e mai usor sa fi aici in necunoscut,
dar nu-i pot lasa pe nenorocitii aia sa stie unde e.
Credeam că sînt la închisoare.
Taică-su a fost, dar maică-sa a dispărut după punerea ei sub acuzare.
- Nu știu unde e. - Categoric că după toți anii ăștia...
Nu știm de ce e în stare.
Dar mutarea aici nu e din paranoia, da ?
Gândul ăsta m-a bântuit toată noaptea.
În următoarele săptămâni, eu și cu Pete am vorbit zilnic.
Cu cine ai vrea să vorbești după ce ți se publică cartea ?
Ce vrei să spui ?
Cineva faimos, căruia să-i fi plăcut cartea ta.
Cu Derek Jeter ar fi mișto.
Bine. În regulă.
Nu știi cine e asta, nu ?
Bineînțeles. E din sport.
Da, ce sport.
Ești meticulos cu mine.
Doar pentru că ești "o sugativă", nu înseamnă că nu te uiți la meciuri.
Ce ?
Ce, "sugativă" ? N-ai mai auzit expresia ?
Nu.
Fără supărare.
Tu și... Jess păreți de treabă.
Ce mai face ?
- E bine. - Când o să pot vorbi cu el ?
Asta va fi cam greu. S-a mutat acum câteva săptămâni.
Ce porcărie.
A zis că vrea să fie singur,}
dar a zis că se va întoarce.
Sînt sigur. Se pare că aveți ceva special.
Cred că trebuie să ai răbdare, Gabriel.
Așa ceva nu se întâmplă în fiecare zi.
Asta vreau.
Genul ăsta de lucruri.
În una din zilele astea.
Nu-ți face griji. O să primești.
Nu. Nu sînt multe fete între locul ăsta și spital.
Te gândești mult la fete ?
Asta e tot ce pot face, omule. Să mă gândesc la ele.
Seeta.
Ai Playboy ?
- Hei, tu ! - Hei.
Hugo.
- Pentru un prieten. - Da.
Vroiam să te sun. facem o mică petrecere de Crăciun. Vrei să vii ?
- Sigur. - Bine. O să te sun.
- Pa. - Pa.
A luat Playboy-ul. Următorul lucru e ascunderea lui de noua lui mamă.
Cine știa că am așa influență heterosexuală ?
Ăsta e cel mai dulce lucru pe care l-am auzit.
- Nu-i așa ? - Aș fi atent dacă aș fi în locul tău.
- De ce ? - Lumea ar putea vorbi, d-aia.
Despre ce ?
Folosește-ți capul. Băiatul a fost abuzat de niște bărbați.
A fost abuzat de pedofili. N-ai ascultat ?
- Erau bărbați. - Heterosexuali.
Ridică piciorul, scumpule.
Cum puteau fi hetero dacă și-au bătut joc de un băiat ?
- Îi spuneau "homo" când o făceau. - Trebuie să mânjești totul ?
Scumpule, calmează-te. Nu te enerva.
E mai ușor așa decât să simți ceva.
Ce porcărie "New Age" mai e și asta ?
Doar pentru că tu ești încuiat, nu înseamnă că trebuie să fim și noi.
- Doar pentru că tu ești un plângăcios... - Haideți, băieți.
- Să mă duc undeva ? - Nu.
Haide să... O să întârziem.
- Voi doi păreți mai bine de data asta. - Da.
Peste încă 1000 de ani vom putea avea o conversație.
- Ce vroiai să ne spui despre Jess ? - Nimic.
Poate o să-l vedem când ne întoarcem de la Raleigh.
Ia-ți la revedere de la prăpăditul ăsta. Ce ? "Prăpădit" ? Se descurcă el.
Mă descurc și cu unele mai mari.
Ești rău.
- Ce-a zis ? - Ne mai vedem, tată.
Bine, fiule.
Hei, Gabriel !
Gabriel ! Hei !
- Unde te duci ? - De ce m-ai invitat aici ?
E o petrecere.
Ridicol.
Gabriel.
Vino aici.
Care e problema ?
Cine sînt oamenii ăștia ?
Prietenii mei. Ai colegului meu și ai mei.
De când cunoști tu atâta lume ?
Cei mai mulți prieteni ai mei au fost și ai tăi.
Vroiam prieteni noi. Care e problema aici ?
Nu înțeleg ce se întâmplă.
Când m-am mutat cu tine, abia terminasem facultatea.
Vroiam să am grijă de tine.
Și tu nu crezi că eu vroiam să am grijă de tine ?
- Nu spun asta. - Asta crezi.
Gabriel, de 8 ani trebuia să mor.
Acum se pare că nu și vreau să văd cum e.
Uite, eu doar...
Dacă ai vreun pic de curaj, oprește asta.
Nu așa simt.
- Nu, nu, nu. - Vino aici, te rog.
Ieșim.
Ești bine ?
Da, sînt bine.
Ați sunat la Gabriel și Jess. Vă rog lăsați mesajul după ton.
Sînt Donna.
Sînt la spital.
E la tubul de oxigen.
Nu arăta foarte bine.
Nu cred că o să supraviețuiască peste noapte.
O să te sun când sînt noutăți. Pa.
Sfârșitul mesajului.
Nu crezi că ar fi sunat dacă se întâmpla ceva ?
Am sentimentul ăsta.
- Atunci sună la spital. - Nu știu la care e.
Crezi că e posibil să fii mai puțin melodramatic ?
Părinții abuzivi, subsolul... Pare peste limită.
- Unii au vieți de rahat. - Nu mereu.
Ar trebui să se accelereze puțin.
Nu pot să cred că ai sugerat ca un copil pe moarte ar fi inflorit-o.
- Alo ? - Donna sînt.
Bună.
Donna, am să te pun pe amplificare. E și Jess aici.
- Bună, Jess. Încântată de cunoștință. - Încântat și eu.
Gabriel, Bactrim și-a făcut efectul. Pete e mai bine în dimineața asta.
Mulțumesc lui D-zeu.
- Vrea să te salute. - Sigur. Dă-l la telefon.
- Salut, tipule. - Salut, puștiule. Cum te simți ?
- Mai bine ca ieri. - Grozav.
Hei, Jess e aici. Îmi repara siguranțele.
Nici nu vreau să știu ce-s alea.
Bine. Vor să mă culc acum. Să fiți cuminți.
Somn ușor, tipule.
Ce ușurare.
Da.
Ce ?
Cred că e aceeași voce, iubitule.
Ce ?
Da. Pete și Donna. Eu...
Nu știu... Au aceeași voce.
Una e mai subțire, dar...
Vrei să spui că e un fel de prefăcătorie ?
Da, mai mult sau mai puțin.
- De ce ar face cineva așa ceva ? - Nu știu.
- O grămadă de lume îi știe. - Cine ?
Doctorii. E o soră care vine și stă acasă.
Ți s-a spus asta.
- Dar Ashe ? - S-a dus de fapt în Wisconsin ?
Trebuie. Dar poza ?
Ar putea fi oricine.
- Se poate dovedi asta. - Hei.
Mă bucur să greșesc.
Nu, tu nu te bucuri niciodată să greșești.
E prima dată când mă simt decent de săptămâni.
De ce încerci să distrugi asta ?
Pentru că nu e una din poveștile tale.
Niciodată nu te uiți la lucruri așa cum sînt.
- Asta e o prostie. - O prostie ?
Prostie ? Bine.
Când ți-am spus că am ieșit pozitiv ?
- Ce... ? - Răspunde la întrebare !
În parc pe o bancă, în fata ălora care cântau la tobe.
Nu.
Nu, așa ai "pus-o" în emisiunea ta.
A fost la magazinul vechi de delicatese pe strada 3.
Dar asta nu e așa interesant, nu ?
M-am mutat pentru că aveam nevoie de o pauză.
Mereu ai selectat din relația asta material pentru emisiunea ta.
Spune-mi că ție nu ți-a plăcut.
Am fost de acord cu emisiunea pentru că m-am gândit că îmi dă un înțeles morții.
Dar nu mai am nevoie de asta.
Grozav. Pentru că nu mai e nici o emisiune. Ești fericit ?
Asta nu e vina mea.
Nu-l cunoști.
Poate.
- Mie mi se pare transparent. - Asta ce vrea să însemne ?
Mereu ziceai că vrei copii. Și acum ai creat asta...
- Du-te dracu ! Ești un nemernic ! - Du-te și te joacă cu Tiny Tim.
Știi pe cineva care l-a întâlnit pe Pete Logand ?
Nu.
Nici un doctor, asistent social sau vecin, pe nimeni ?
Locuiesc în Wisconsin.
Jess crede că Pete și Donna seamănă la voce.
- Seamănă. - Nu ți se pare ciudat ?
Pete nu vorbea când s-a mutat la ea și a sfârșit imitând-o.
- Asta nu era în carte. - Multe nu sînt.
- Tu le știi pentru că ea ți le-a spus. - Da.
- Ai toate informațiile de la ea. - De la ea și de la Pete.
Ți-a arătat vreun certificat de naștere,
vreun act de adopție, ceva substanțial ?
Dacă crezi că e o farsă, ești pe dinafară.
- De ce ? - D-aia !
Am petrecut mai mult de un an vorbind cu
ei și ei mi-au spus lucruri inimaginabile.
Poate că situația ta prezentă te face să gândești așa.
N-are nici o legătură cu asta.
Ești pe cale să publici o carte cu un autor despre care nu ști nimic.
N-ar trebui să fii puțin preocupat ?
Ați sunat la Gabriel și Jess. vă rog lăsați un mesaj după ton.
Cred că nu ești acolo... așa că o să ami încerc.
- Alo ? - Oh, Donna sînt.
Bună.
Știu că nu e mare lucru, dar ne-ar palcea să ne vizitezi de Crăciun.
- Serios ? - Da, desigur.
Camera de oaspeți nu e prea modernă, dar am să fac budincă cu prune
și ar însemna foarte mult pentru Pete.
Deci...
- E Pete ? - Da, încă tușește.
Dar e bine. Deci, vii ?
Nici nu mă gândeam la un mod mai plăcut de a petrece Crăciunul.
- Grozav. - Da, este. Chiar este.
- Bună, Gabriel. - Bună, Marie.
- Nu știam că joci baseball. - Oh, nu. E un dar pentru un prieten.
Semnat de către Jerry Deter.
Vrei să zici: Derek Jeter ?
Da. Da.
L-a dracu, te-a lăsat baltă.
- Care a fost scuza ei ? - N-a existat nici o scuză.
Doctorul a zis să nu aibă vizitatori. Le e teamă să nu răcească.
Ale dracu avioane, sînt incubatoare. Nu vreau să ia ceva de la mine.
Pe mai târziu, poate.
Da. Dacă o mai fi pe aici.
Păi, niciodată nu se știe.
Nu, nu se știe.
Despre nimic.
- N-ar trebui să ne mai vedem.. - Iubitule, nu trebuie să fie așa.
Da, iubitule.
Nu vreau să pierdem vremea. Vreau o despărțire curată.
- N-o să ne mai vorbim ? - Sînt prea bătrân pentru rahatul ăsta.
- Haide, Gabriel. - Ai ruinat ce aveam.
Tu ești cel care nu poate vedea realitatea.
Cum adică nu va fi nici o carte ? Credeam că editorul tău îl crede pe puști.
El, da, dar șeful lui are inimă de gheață.
- Și Donna și Pete ? - Sînt devastați.
Ce ai ?
Nu există nici un dosar Pete Logand în nici un fel de proces.
Asta nu înseamnă nimic.
Pete a luat numele lui Donna când l-a adoptat.
Ashe crede că folosesc un nume fals
că adevărata mamă să nu-i găsească.
Drăguț băiat... oricine ar fi.
De ce ar face cineva asta ? Asta mă tot întreb.
E un mod infect de a promova o carte.
Poate că nu e așa pentru ea. Poate nici nu-și dă seama că o face.
Ca o personalitate multiplă ?
Așteaptă. Dacă ea a avut un copil acre a murit într-un fel oribil
și avum trebuie să-și asume identitatea lui ca să...
Nu.
Dacă ea l-a... împăiat ?
Știi, ca tipul ăla din Psycho ?
Nu, așteaptă. Oh, Doamne. Oh, Doamne.
Dacă ea e cea care nu există ? Dacă el o imită pe ea ?
Te rog, încetează.
Ăsta nu e un joc de la coafor.
Scuze.
Dacă acolo era un băiat pe jumătate mort și i-am luat și ultima speranță ?
N-aș putea trăi cu asta.
Te-ai gândit vreodată la amprenta vocală ?
Cum fac polițiștii ? Sînt la fel de bune ca și amprentele.
Acum mă sperii.
Bună, sînt Davia. Ăsta e noul meu loc Thai...
Nu.
- Hei, "sugativă"... - El e. Oprește.
- Bine. Ce ai de la ea ? - Nimic. Am șters ultimul mesaj.
Atunci trebuie s-o suni. Inregistreaz-o.
Cum să fac asta ?
Apeși pe buton înainte să vorbești cu ea.
Nu știu...
E un robot telefonic, nu un dispozitiv nuclear.
Și dacă când o înregistrez robotul o să bipăie ?
Ne pare rău. Numărul format nu este alocat.
Verificați numărul sau încercați din nou. Aceasta e o înregistrare.
Și, ai familie în Wisconsin ?
Da. Un fiu.
Locuiește cu mama sa, totuși.
Dar îl văd în vacanțe.
- Ce vârstă are ? - 14 ani.
L-ați avut târziu.
Păi da... Așa e.
Aveți vreo poză cu el ?
De fapt...
D-zeule ! Uită-te la ochii ăștia.
Da.
Are nasul și bărbia ta, totuși.
Zău ?
Scuză-mă.
Sper că nu vă deranjez, dar v-am văzut numele pe lista pasagerilor,
și vroiam să vă spun că apreciez tot ce faceți... pentru noi.
Plăcerea a fost a mea.
Ați făcut ceva pentru însoțitorii de zbor ?
Ne pare rău. Numărul format nu e alocat...
Vă rugăm verificați...
500.
507.
509.
511.
La dracu.
Bună.
Am făcut ceva prostesc și speram că mă puteți ajuta.
Am o prietenă bună care locuiește în Montgomery.
Mereu am presupus că adresa ei e str. Henzke 511.
Ai cunoscut-o online ?
Nu. Nimic de genul ăsta.
E o prietenă bună și cred că vine mereu aici. Donna Logand ?
Oamenii ne plătesc ca să nu-și folosească adresele adevărate.
Ăsta e scopul locului ăsta.
Da, desigur.
E o prietenă.
Am făcut drum lung...
Bine. În regulă.
Hei !
- Ești bine ? - Mersi, da.
Bine.
Îți plac burgerii ăia, dar sînt groaznici pentru burtică ta.
Îți pregătesc eu ceva când ajungem acasă.
Mai vreți cacao ?
-Două pe zi mă fac dependentă ? - Nu pentru mine. Ceva pentru el ?
Nu, mersi. Nu trebuie să ne facem un obicei din asta.
- Te superi dacă îl îmbrățișez ? - Dă-i drumul.
Are nevoie de toată dragostea. Nu-i așa ?
Bine. Hai să mergem.
Ne mai vedem.
Poți să pui pariu.
N-o să spui "bună", Gabriel ?
Mușețel e bine ?
Sigur.
- E destulă lumină ? - E bine. Mersi.
Era Hank. Vânzătorul de la băcănie.
Așa am știut că ești aici.
Nu-i o chestie așa de speriat să fii orb.
De când ești oarbă ?
Îmi amintesc o casă de păpuși pe care o aveam, fața tatei, chestii de astea.
Dar mama ta ?
A murit când aveam doi ani. Tata a încercat să mă crească.
Bănuiesc că Ashe nu ți-a spus.
- Nu. - Ei bine...
Ne face mai vulnerabili. Deja a trebuit să ne mutăm odată anul ăsta...
E minunat totuși ce ai făcut pentru Pete.
Totuși, cum ne-ai găsit ?
Steaua. Eu...
Mi-am amintit că Pete a menționat că vede o stea pe turnul de apă.
Și când l-am văzut am găsit...
Drumul până acasă ?
Spre blocul ăsta.
Și te-am văzut pe verandă...
Deci...
Cine m-a urmărit de la cafenea ?
E important să am încredere în tine, Gabriel.
telefonul tău era defect și am crezut...
Ceaiul.
Pot să folosesc toaleta ?
Sigur. Sus pe scări.
I-ai găsit camera.
Iepurașul de pluș. Am avut și eu unul.
Deci, Pete... ?
E la spital pentru niște analize. Nu arată bine.
- Îmi pare rău. Plămânii ? - Da.
E din ce în ce mai rău.
- Îl pot vedea mâine ? - Ar fi grozav.
- Înseamnă mult pentru tine, nu-i așa ? - Da, înseamnă.
Știu că el simte același lucru despre tine.
De fapt...
Luminile autostrăzii rămân în urmă
și unul din voi îi prinde celuilalt piciorul.
Este cel mai adevărat moment din lume.
E unul dintre episoadele noastre favorite.
Mersi.
Pete mi-a spus despre tine și Jess.
Se pare că sînteți bine împreună.
- Încă îl mai iubești ? - Nu știu.
El simte la fel ?
Nu știu ce crede.
Aș putea să...
să-ți ating fața ca s-o leg de voce ?
Desigur.
E un loc dificil în care să fii, fără să știi sigur.
Da, e purgatoriul.
Și ești exact genul care are nevoie de dovezi.
Sîntem iubiți așa cum credem că sîntem.
Abia aștept să-l văd.
Pe cine, pe Jess ?
Nu, pe Pete.
Îmi pare rău.
Toată lumea o face. E deosebit în felul ăla.
Da.
Am nevoie de ajutorul tău.
- Ce e ? - E foarte întuneric.
Nu știu unde e întrerupătorul. Încearcă lângă ușă.
Undeva aici e trusa mea de cusut.
Am petrecut atâta timp la spital, încât îi fac lui Pete un pulover nou.
Mă ajuți să-l găsesc pe cel verde închis ?
O să mă descurc foarte bine cu ochii lui.
Poftim.
Mersi.
Vrei să-mi vezi puloverul ?
Sigur.
Mai am să-i pun nasturii, dar e distractiv.
- Întoarce-te. - Oh, bine.
Am încredere în tine. Ai face bine să nu tragi cu ochiul.
N-am s-o fac.
Întoarce-te.
Cum arată ?
Păi... E...
E drăguț.
Vrei să-l simți ? E drăguț și moale.
Simte-l.}
Da, e moale. Așa e.
E drăguț.
- Ce s-a întâmplat ? - Nimic. E drăguț...
- E ceva în neregulă cu mine ? - Nu, e în regulă...
Știu că îți plac băieții. Încercam doar să fiu prietenoasă.
Ești un ciudat nenorocit.
Întoarce-te !
Îmi pare rău. Eu...
Tu ești motivul pentru care cartea a fost anulată ?
Așa am crezut.
Cartea aia înseamnă totul pentru el.
De aceea sînt aici. O să-l ajut să găsească un nou editor. Voi face orice...
E evident pentru ce ai venit aici. Nu ne crezi.
Ba da.
- Hai să uităm de mâine. - Nu ! Vreau să-l văd.
Am crezut că ești diferit.
Am crezut că ești capabil să vezi în sufletul lui,
prin complexitatea și contradicțiile lui
și să-l vazi ca pe tine însuți, cum îl văd eu.
Așa îl văd.
Nu cred. Nu ne-ai fi bănuit.
Mi-am petrecut două zile prin locul ăsta ca să pot spune...
Doar ca să spui ce ?
Că îți pare rău că ai crezut că e un fals ? Ia mai slăbește-mă !
Pete are nevoie de oameni acre sînt cu adevărat pentru el.
Și nici vorbă să te duc să-l vezi.
Nici vorbă.
Mașina ta e aici.
- Unde e cel mai apropiat spital ? - În Madison. La 80 Km de aici.
- E în regulă. Să mergem. - Bine.
L-o-g-a-n-d.
Nu există nici un Pete sau Peter Logand listat aici.
Poate e listat cu alt nume.
Și ce nume ar trebui să caut ?
Nu știu.
Poate ai nimerit la spitatlul greșit.
Am fost la celelalte. Trebuie să fie aici.
Pot să merg până la pediatrie să mă uit ?
Tu ce crezi ?
Mersi pentru timpul dvs.
Doamne, nu.
Îmi pare rău. Am făcut o greșeală.
Am crezut că ești altcineva.
Cine ești tu ?
Paza !
Pază ! Paza !
Alo ?
Alo.
- Pot să vă mai pun ? - Sigur.
A fost ieri seară aici o femeie oarbă.
- Donna. - Da.
L-ați văzut pe băiatul care era cu ea ? Nu l-am mai văzut ce ceva timp.
Adică pe Pete.
Da, el e. L-ați mai văzut ?
E la spital. E un băiat foarte bolnav.
L-ați văzut de fapt vreodată pe Pete ?
Își petrece cel mai mult timp la spital.
La ce spital e ?
Vă pot aduce altceva ?
Deci nu vreți să mă ajutați.
Să aveți o zi bună.
Alo !
Vizităm un prieten.
Poate îl cunoști. Pete ?
L-ai văzut vreodată ?
Nu știu ce ți-a spus ea, dar eu...
Ce facem ?
Ce dracu facem ?
Așteaptă. Așteaptă... ea a fost... Toți știu...
Ce i-ați făcut nenorociților acelui băiat !
Lasă-l în pace acum, perversule ! Lasă-l în pace acum !
Gabriel ?
Îmi pare rău. Sînt foarte protectori cu mine.
Stai departe de mine, Donna.
M-am întors să te ajut.
De ce ești atât de supărat pe mine ? Ai pătruns în casa noastră.
Am fost la spitalul ăla nenorocit ! Nu era acolo !
- Ai fost la spitalul greșit.. - Am fost la fiecare spital din Madison.
Era în Milwaukee.
Bineînțeles. Dacă întrebăm la care, ai fi spus că s-a mutat.
- Oprește-te ! - Sau că brusc...
E mort.
A murit noaptea trecută. Pneumonie bilaterală.
Plămânii lui erau saturați și nu l-au putut resuscita.
Iisuse, ești bună.
- Ce ? - Ai răspunsuri la toate.
Ăsta e adevărul !
Da.
- Dacă cineva se apropie, îl omori. - Habar n-ai despre ce vorbești !
Ei știu totul ! Și au sunat la spitale. Nu le place să fie mințiți.
Nu mint !
De ce am venit aici ?
Știi de ce ? Pentru că ai crezut că va fi o poveste senzațională.
Ai vorbit despre mine și Peter la radio. Despre asta e vorba mereu.
Îți pasă doar de audiență care te iubește.
Ce fel de persoană bolnavă ești ?
De ani Jess moare și tu ciugulești din el ca un vultur. Stai.
Ești atât de patetic, încât chiar crezi că se va întoarce la tine.
Iisuse. Ridică-te.
De parcă ți-ar păsa, nenorocit fără inimă !
Haide, vine un camion.
Ajută-mă.
Nu te pot lăsa să faci asta.
- Lasă-mi mâna ! - El e tot ce am.
Ridică-te ! Ridică-te !
A dracu de nebună !
Gabriel ?
Gabriel !
Întoarce-te aici !
Aici !
Gabriel, nu mă părăsi !
Nu ști ce faci !
Gabriel !
Nu mă părăsi !
Hei. Hei, cum te simți ?
- A dispărut ? - A plecat.
Cine ți-a spus asta ?
Poliția.
Au trecut pe la ea și casa era goală.
Au găsit băiatul la spital ?
N-a fost niciodată vreun băiat.
Ați sunat la Gabriel și Jess. vă rog lăsați mesajul după ton.
- Și asta s-a petrecut trei zile ? - Da.
- Trebuie să suni la Poliție. - Și ce-am să le spun ?
"Scuzați-mă, dar e o nebună oarbă în Wisconsin
care are un copil imaginar și care s-a supărat pe mine."
Nu, dă-o dracu !
N-o să-mi întorc viața cu susul în jos.
- A încercat să te ucidă. - Da.
A încercat să se sinucidă și pe mine cu ea, da.
Am făcut niște cercetări. E o boală numită "boală închipuită."
Cei acre o au cred că nu merită dragoste, așa
că inventează lucruri ca să câștige simpatie.
Că propria boala sau- nu mersi- un copil bolnav.
E că baronul Munchausen, doar că nu există copilul.
- Nu știau că face asta ? - Ba știau.
Dar se simțea bine cu atenția aia, așa că nu se puteau opri.
Ce se întâmplă dacă îi faci mincinoși ?
Nu știu. Nu se spune.
Grozav.
M-a sunat acum 2 zile și a început să țipe la mine.
Era așa de gălăgioasă și nebună. Complet sărită !
Femeia asta e neabătută !
E disperată ! Foarte disperată !
E oarbă. Ce va face ?
Nici vorbă.
Sîntem Gabriel și Jess...
- Să răspundem ? - Nu.
Nu, s-ar putea să-i declanșeze ceva.
- Ce-ar trebui să facem ? - Ignorați-o.
Alo ?
Povestea ta nu are un sfârșit, Gabriel.
Sînt la motelul Hudson Plaza la JFK.
Camera 142. Ți-am lăsat ceva.
Donna ?
Cine e ?
Eu sînt, Pete. Gabriel, tu ești ?
Nu te speria. Știu că ți-a spus că am murit. Încerca doar să mă protejeze.
Unde ești ?
La aeroport, așteptând-o pe Donna. E acolo ?
Nu. Tocmai a plecat.
Foarte rău. Chiar vroia msa vorbesc cu voi.
Îi promisesem că nu vorbesc cu tine. E supărată pe tine.
- Pete ? - Da ?
Vreau să te întreb ceva.
Ce ?
S-a întâmplat ceva cu Donna când era mică ?
- Înțelegi, da ? - Da, dar...
Nu știu.
Nu vorbește niciodată despre copilăria ei.
Ți-a spus vreodată ce i-a provocat orbirea ?
Nu.
Cred că a căzut pe scări.
Știi, există oameni care o pot ajuta.
Trebuie să plec acum.
Bine, puștiule.
- Pa. - Pa.
Știi, banda aia nu dovedește nimic.
Puștiul ăla poate fi oricine, nu ? Poate fi un vecin, un văr.
Da, știu.
Deci, ce e atunci ?
E doar...
Ce ?
Cum îmi poate lipsi cineva care nici nu există ?
E posibil ?
Hei.
Ce zici de toate convențiile alea Star Trek ?
Știi, toți tipii ăia îmbrăcați ca și Kirk și Spock, da ? De ce ?
Pentru că tuturor le lipsesc.
Sînt patetic ?
Hei.
Ai o inimă mare și grozavă.
Asta e cea mai bună parte a ta.
Mereu a fost.
Trebuie să plec.
Din studiourile WNYH din New York.
Sînt Gabriel Noone și ascultați emisiunea Noone Noaptea.
Ca povestitor, am petrecut ani buni prădându-mi viața pentru ficțiune.
Ca o coțofană, am fost tentat să păstrez
lucrurile strălucitoare și să arunc restul.
Am hoinărit prin pădure vreo oră...
doar ca să descoperim că am făcut un cerc cu noi înșine.
Și la sfârșit, nu sînt sigur ce s-a întâmplat cu adevărat.
Dar e clar că Donna și cu mine sîntem asemănători.
Amândurora ne e teamă.
Nu vroiam să fim singuri.
Așteptând un bun ascultător.
Sună perfect.
Și avem și un model de apartament disponibil...
cu mobilă inclusă.
Ar fi grozav.
Și... când vă iese fiul din spital ?
Mâine.
E din scurt. Dar o putem rezolva.
Mersi.
Dacă nu vă supărați că vă întreb...
cum și-a pierdut piciorul ?
Cât despre Pete, era o replică în "Iepurașul de catifea" pe care o citea:
"Adevărat nu ești cum ești făcut.
Sînt lucrurile care ți se întâmplă."
Sînt Gabriel Noone. Noapte bună.
made by sabian Enjoy it !